Ce?
Hei.
Hei. Hei! Hei, ești bine?
Hei! Hei! Hei!
Te rog.
Te rog să nu fii mort. Ești bine?
Bună. Hei. Hei.
Hei, ești bine?
Hei? Hei? Hei?
Te rog să nu fii mort. Haide.
Oh. Uh...
Și doi. Respiră.
Ce naiba?
A fost comic.
Foarte nostim.
Știi, eu...
Întotdeauna am sperat ca înainte să mor...
...viața mi-ar trece prin fața ochilor și aș vedea niște chestii minunate...
O viață plină de petreceri și prieteni și...
și cum am învățat să cânt la chitară,
și... și poate va fi și o fată.
Dar cum stăteam sus acolo...
...nu prea am văzut nimic.
Dar te-am văzut pe tine.
Și știu... Știu că sună prostesc, dar eu...
Chiar am crezut pentru un moment că...
că poate, doar poate e vreun motiv pentru care tu...
Așteaptă! Așteaptă! Așteaptă!
Așteaptă! Așteaptă-mă! Așteaptă-mă!
Du-te! Du-te! Du-te!
Pufuleți?
Bună, lume!
Numele meu e Hank Thompson,
și am fost naufragiat pe o insulă în oceanul Pacific complet singur!
Și acest om,
acest om m-a salvat din pragul morții
când mi-a permis să îl folosesc pe post de jet ski,
Propulsat de v...
Cum ai făcut asta?
Poate... Poate că...
gazele s-au adunat din cauza descompunerii tale
și sufletul tău părăsindu-te?
De ce vorbesc cu tine?
Te rog să mergi.
Bună, lume.
Îmi pare rău.
Trebuie să plec.
Hei!
Hei.
Ajutor!
Oh. Vezi asta?
Vor fi oameni acolo.
Ne vor hrăni și vor avea grijă de noi.
Toți vor vrea să ne asculte povestea,
și eu voi fi musculos pentru că te-am cărat atât.
Oh. Nu e comic.
Bună?
Ajutor.
Ajutor!
# Oh, de unde ai venit, unde ai plecat? #
# De unde ai venit, Cotton Eye Joe? #
Întotdeauna e melodia pe care o urăști
care îți rămâne în cap.
Uh, scuze.
Nici tu nu poți dormi?
Mama îmi cânta o melodie când nu puteam dormi
ca să nu mă gândesc la prea multe, dar nu-mi amintesc versurile.
# Nebun #
# Sunt complet nebun #
# Poate, doar poate #
# Voi reuși singur #
# Salvat #
# Am crezut că am fost salvat #
# Dar ești doar un tip mort #
# Și eu voi muri #
# Trebuie să fie o cale mai bună #
# De a scăpa de aici #
# De unde vii #
# Cotton Eye Joe? #
Lasă-mă să te mănânc.
Ahh!
Huh? Haide!
Cineva să mă ajute!
Și tu... doar stai acolo ca un rahat nefolositor.
Scuze. Scuze. Trebuie să plec.
Mersi pentru ajutor, cred.
De ce?
Nu. Nu, nu, nu. Nu.
Nu, nemernicule. Oprește-te.
Ohh! Ahh!
Apă! Apă!
Ce faci? Ce faci?
Ce faci?
Ok.
Ești cel mai dezgustător în această lume dezgustătoare.
Stai. Nu.
Nu, te rog. Te rog.
Te rog, îmi cer scuze. Te rog nu te opri.
Ce?
Mah... ehh.
Mahn... ehh.
Manny?
Așa te cheamă?
Mahn... ehh.
Bună, Manny. Eu sunt Hank.
Hhh... nk.
Heiiiii.
Hei.
Buh... năh.
Bună.
- Bună... - Bu.. nă...
- Hank. - Hank.
E foarte bine.
Eu...
Hai. Vorbește cu mine, amice.
Nu mai molfăi, te rog.
Vorbește cu mine. Te rog. Mai tare, Manny.
Cum te aștepți ca cineva să vorbească cu tine dacă vorbești ca un retardat?
Vorbesc ca tata acum.
Îmi cer scuze.
Hei. N-am zis-o în serios.
Hei, vorbește cum vrei tu.
Poți să molfăi, să te uiți la picioarele tale toată ziua.
Bine, amice?
Bine, amice.
Hei.
Bună.
De ce m-ai lovit? Hei.
De ce m-ai lovit?
Îmi cer scuze. Eu...
Credeam că ai fost mort.
Sunt mort?
Nu cred. Vorbești.
Dar vorbesc ca un retardat.
Nu, nu, vorbești minunat.
Nu zi cuvântul ăla. Eu nu...
Sunt un rahat...
- nefolositor? - Nu.
Hei.
Nu, n-am zis-o cu seriozitate.
Eram un nemernic.
Nu sunt un rahat?
Nu, ești uimitor.
Ești... ești un miracol, sau...
sau halucinez de foame.
Uh-oh.
E... E nebunesc.
# Nebun #
- Nu, nu, nu, nu, nu. - # Sunt complet nebun #
Hei, hei, hei. Oprește-te. Oprește-te din cântat.
Nu trebuia să fi auzit asta.
Oh, îmi place asta. Cântatul.
Ok, îți amintești ceva din viața ta?
Cum ai ajuns aici? Unde suntem?
Cum m-ai salvat?
- Orice? - Hei, ce e aia?
Oh, aia, nu. Eu...
Nu-ți... nu-ți fă griji în privința asta.
Ce e important e să găsim o cale către acasă.
Ok. Încerc să îmi amintesc.
Ce e acasă?
Asta e de-acasă.
În mod normal e plin de ceva chestii numite pufuleți.
Ok.
Um, câteodată, um, degetele tale erau murdare după ce le mâncai.
Și mama ta probabil ți-a zis să te speli pe mâini,
dar tu sigur doar te-ai lins pe degete când nu se uita.
- Ceva? - Ce?
Ce?
Stai. Stai, ce trebuia să se întâmple?
Nu știu. Credeam...
credeam că puteam să declanșez o memorie sau ceva,
și, bam... părul de pe ceafă ți s-ar fi ridicat,
și inima ți-ar bate puternic și ar veni avalanșa de memorii,
tot ce ai lăsat în urmă. Ai rămâne cu gura căscată.
Aparatul foto s-ar apropia.
Muzica ar începe.
- Îți amintești de "Jurassic Park"! - Ce?
Tocmai cântai melodia principală.
Laura Dern, brachiozaurul.
Nu știu de "Jurassic Park."
Dar îți amintești melodia.
Manny...
dacă nu știi de "Jurassic Park," nu știi nimic.
Asta e de acasă, acolo unde sunt toți ceilalți oameni.
- De ce a ajuns aici? - Oh, e gunoi.
E tot ce nu mai vrea lumea, așa că o ascundem.
De ce nu o mai vrea lumea?
Păi, ăștia sunt stricați.
Asta e goală.
Asta e nefolositoare.
Mirositoare. Vechi.
Cum ai ajuns așa departe de acasă?
Am fugit de-acasă, dar asta...
Nu contează. E...
Ceea ce contează e ca tu să îți amintești de viața ta.
Ok. Ce e viața?
Uh, bine.
Ăsta ești tu.
Ăsta e corpul tău, și... aici e creierul tău.
Acolo îți vei aminti ceva.
Oamenii au evoluat milioane și milioane de ani ca să fie așa.
- Da! - Facem toate astea,
pentru că ne ajută să supraviețuim... într-un fel.
Ce e asta?
E rahat.
Rahatul e când corpul tău ia tot ce nu are nevoie
și le aruncă prin fundul tău.
Totul face treaba mare. E o carte.
Toată lumea o citește când sunt copii.
Oamenii fac treaba mare în fiecare zi.
Sau mai des când sunt bolnavi
sau când mor pentru că, știi tu, îți dai drumul în pantaloni când mori.
- Oh, Dumnezeule. - Nu, e ok.
Oamenii mor în fiecare zi.
Ce se face cu oamenii care mor?
- Îi ascund? - Da.
- Deci sunt ca un gunoi? - Nu. Ești diferit.
Poate ai căzut în deșeuri radioactive,
sau poate ai fost un soldat special creat genetic
care a fost înghețat și trimis în timp, ca să mă salveze
pe mine și toată omenirea.
Super Manny, salvează-mă!
Ai ceva înăuntrul tău.
Ești ca un tip multifuncțional.
- Ești special. - Sunt special?
Da. Și de aceea am nevoie de ajutorul tău ca să ajung acasă.
Înapoi în lumea reală, sunt 7 miliarde de oameni
plimbând, clipind, și respirând și mâncând,
și tu erai unul din ei.
Probabil că îți căutai fericirea. Asta face toată lumea.
Așa arăți când ești fericit.
Fericit.
Cauți pe cineva care să te facă fericit, un prieten, o iubită, sau un câine.
- Ham ham. Bun băiat. - Bun băiat.
Câteodată, poți fi destul de norocos să dai peste acea persoană
cu care vrei să îți petreci restul vieții tale,
- și asta înseamnă iubirea. - Ok.
Vrei să mergi acasă ca să găsești iubirea?
Da.
Dar ai fugit de-acasă pentru că nimeni nu te iubește?
Nu e adevărat.
Ești stricat și gol și murdar și mirositor și nefolositor și vechi.
- Ești ca gunoiul, nu? - Taci. Ce...
Îmi cer scuze, Hank. Îți zic doar ce-mi trece prin cap.
Păi, nu poți să zici totul ce-ți trece prin cap.
Vorbești urât.
Oh. Îmi cer scuze.
Ajutor!
Mă poate auzi cineva?
Sunt pierdut!
Ce fac acum, Hank?
Manny... doar uită-te la ele.
Imaginează-ți că nu au haine.
Ce e sub haine?
Știi tu...
sânii, vaginul, fundul.
Sânii, vaginul, fundul.
- Și ce faci cu alea? - Manny...
Știi, pe vremea mea...
era destul de greu să găsești o revistă ca asta.
Trebuia să caut prin tufe, lângă autostradă,
sau să fur din revistele tatei.
Adică, înainte de internet, fiecare fată era mult mai specială.
Sunt sigur că și tu ai făcut la fel ca mine,
să-ți imaginezi povești de dragoste cu ele.
Ce fel de povești de dragoste?
Păi...
numele ei ar fi putut fi... Jessie.
Și ți-ai fi imaginat
cum ai fi văzut-o pe stradă și ai fi dat-o pe spate.
Să vă mutați împreună.
Să gătiți cina împreună.
Să vă uitați la Netflix.
Ah.
Hank, e...
e o problemă cu sânii mei.
Ce vrei să spui?
Se mișcă.
Doamne.
Ho... Oh, nu. Se oprește.
- Huh. - Hei.
Ce e Netflix?
Rahat. Uh...
Păi, e...
În mod normal când mergi la o întâlnire cu o fată,
ați merge la cinema la un film,
dar când... când ești chiar comfortabil cu cineva,
v-ați uita la Netflix acasă.
Adică, tu și cu Jessie ați sta acasă împreună tot timpul,
uitându-vă la filme. Ați... Ați adormi pe canapea,
asta dacă nu ai fi avut una din petrecerile tale uimitoare.
Și peste câțiva ani... v-ați căsători.
Ați avea o.. nuntă mică.
nimic mare, și... ați avea gemeni,
și ar trebui să-ți iei o a doua slujbă ca să poți plăti facturile, dar nu ți-ar păsa, pentru că...
pentru că te-ai duce la munte cu familia tot timpul, și...
și i-ai spune cum arată chiar mai frumoasă cu păr cărunt.
Manny.
Manny, cred că povestea mea de dragoste îți dă viață!
- Se mișcă! - Ce se întâmplă?
- Ce e aia? - E vie!
- Ce e? - Se mișcă!
Oh, Doamne, sunt dezgustător.
Nu, nu. Nu, nu, nu ești dezgustător.
Nu, corpul meu e dezgustător. E oribil!
Nu, e ok. I se întâmplă tuturor, e ceva normal.
- Serios? Ok. - Da. Uh...
E ok. Calmează-te.
Hei. Hei.
Hei.
Hei. Hai să...
Hai să luăm asta deocamdată.
Calmează-te. E bine.
Ok.
Doamne.
Jessie.
Manny, cred că penisul tău ne ghidează spre casă.
Oh.
Hei, nu se înâmplă nimic, Hank. Crezi că sunt stricat?
Ah, e ok.
Uite, câteodată când faci același lucru de prea multe ori,
nu mai are același efect.
E ca.. legea diminuării.
I se poate întâmpla oricui.
De aceea sunt atât de multe fetișuri.
- Fetiș? - Da.
Toată lumea are gusturile lor.
Sunt foarte simpatice fetele dacă lasă tipii să facă toate chestiile astea.
Da, sunt foarte simpatice.
Îți amintești când mi-ai pus dopul în fund?
Da.
- Se pune ca sex? - Manny, nu.
Vreau să fac sex.
Îmi doresc să fi fost o cale prin care m-aș putea preface.
Se numește masturbare.
E într-un fel ca sexul.
- Dar de unul singur? - Da.
Masturbarea îi face pe oameni fericiți?
Ar trebui, da.
Pariez că te masturbezi des.
Nu-mi vine să cred că vorbim despre asta.
Manny, oamenii n-ar trebui să vorbească despre chestiile astea.
Uite, eu n-o fac prea des.
Când m-a prins tata uitându-mă la una din revistele sale,
s-a supărat.
De ce?
Păi, bănuiesc că părinții nu vor să știe
cum copiii lor se uită la chestiile astea.
De aceea le zic cum dacă o fac prea des...
vor ajunge în Iad sau vor orbi.
Dar tatăl meu...
Nu credea în chestiile alea, așa că el a zis că,
"Hank, uh, când tu... știi tu,
uh, consumă energie,
atât în... orgasm,
cât și în reproducția zilnică de spermă,
așa că... dacă o faci prea des, se adună, și îți scurtează viața,
și de aceea în medie, bărbații au vieți mai scurte,
pentru că ei... știi tu."
Îți era frică de moarte?
Da. Eu... am fost destul de supărat.
Și apoi mama m-a văzut plângând,
și atunci mi-a zis încă o chestie ridicolă.
A zis că ea are 40 de ani, și eu am 11, și
dacă mă masturbam destul de des, aș fi putut s-o prind din urmă
și așa am fi murit în aceeași zi și nu am fi despărțiți niciodată.
Cred că încerca să fie nostimă.
Oh.
Ah, nu e comic.
Oh. Ok.
Avea un stil de umor ciudat.
Și chiar dacă ar fi avut dreptate,
nu m-aș fi putut masturba destul de repede ca să o prind din urmă.
A murit un pic după.
Așa că acum, când te masturbezi, te gândești la mama ta.
Ah, Manny, nu. E ciudat.
Ciudat?
Ciudat e când... faci chestii ce nu le mai face nimeni,
așa că își bat joc de tine pe seama asta.
Și atunci când zic că nu pot masturba
pentru că mă face să mă gândesc la mama, oamenii râd de tine.
Dar asta e bine. Să-i faci pe oameni să râdă e minunat.
Nu e, pentru că te poreclesc gen Hanky Wanky,
și trebuie să schimbi școala, și... nu e distractiv.
Hank, când mă voi masturba, mă voi gândi la mama ta.
Manny, oprește-te.
Dar dacă mă gândesc la mama ta când mă masturbez,
- atunci nu vei mai fi ciudat, nu? - Nu. Nu mai vorbi.
- Încerc doar să te ajut. - Păi, nu mă ajuți,
așa că nu mai vorbi și nu mai pune întrebări.
Vrei să fiu mort?
Da. Să mori în flăcări.
Manny, hei.
Manny, îmi cer scuze că m-am supărat.
Concentrează-te. Mergem bine?
Manny.
Amice, am nevoie de tine.
Am nevoie de busola ta specială.
Ok.
Vai...
Ceva mare s-a răhățit aici.
Trebuie să avem grijă.
Ohh!
Grijă.
- Hei, Hank. - Liniște.
Credeam că ai vrut să încep să vorbesc din nou.
Vreau. Dar acum, trebuie să taci.
Păi, tot nu îmi pot controla volumul vocii, Hank.
- Trebuie să mă înveți... - Manny.
Ce e cu fața ta? De ce sunt ochii tăi atât de mari?
Manny, așa arată frica.
De ce îți e frică de rahat?
- Mi-e frică de ce a făcut rahatul ăla. - Dar de ce?
Pentru că doar chestii mari și înfricoșătoare au rahaturi atât de mari.
Și ce? Toată lumea face treaba mare.
Da, dar dacă ne găsește, ne va mânca.
și ne va împinge afară prin fundul său și noi vom deveni rahat.
Aah! Manny, fugi!
Hank!
De ce ne mișcăm atât de repede?
Ce...
Hank.
La ce mă uit?
Acela e... un telefon.
Telefon e frumos.
Nu, nu, nu, nu, nu. E doar o imagine cu o fată pe un telefon.
Ce? Unde a plecat? Ce faci?
- Trebuie să-l oprim pentru a economisi bateria. - Nu. E al meu.
Manny...
Telefonul abia mai are baterie și nu are semnal.
Trebuie să-l oprim acum ca să putem găsi ajutor când suntem mai aproape de acasă.
Am multe întrebări despre tot ce ai zis acum.
Ai încredere în mine.
Hmm?
Doar să ai încredere în mine.
La naiba.
Pot să mă uit la ea din nou?
Pot să o văd din nou?
Dar acum?
Te rog?
Poate...
Poate te-ai putea costuma, ca înainte
ca să îmi pot aminti?
Să mă costumez?
Nu, Manny, trebuie să găsim mâncare.
Trebuie să scăpăm de aici, altfel voi muri.
Dar am încercat toate astea.
Hank, dacă o cunosc?
Poate era prietena mea,
sau iubita mea sau soția mea.
E cum ai zis tu, iubirea îmi dă viață.
Sunt tipul tău multifuncțional.
Asta sună foarte...
Stupid.
Grăbește-te, până nu mori de foame.
- Oh, Dumnezeule. - Scuze.
Ești frumoasă.
Crezi că sunt frumoasă?
Desigur.
Nu, eu... serios?
Păi, funcționează?
Îți... îți amintești ceva?
Uh...
da.
Cum mă cheamă?
Laura...
- Dern? - Manny!
Oh, nu! Hank, îmi cer scuze. Te rog, lasă-mă să încerc din nou.
Îți poți imagina ce ar credea lumea de mine
- dacă m-ar vedea îmbrăcat așa? - Oh, dar lasă-mă să încerc încă o dată.
Hank, te rog.
Acum că am văzut-o, nu o mai pot scoate din cap,
și nu știu dacă așa ceva e comun sau sunt eu ciudat,
dar ceva îmi spune că de ea ar trebui să dau pe stradă,
și să îmi petrec restul vieții cu ea,
și poate dacă reușim să mă fac să îmi amintesc de ea,
atunci, bam, va veni avalanșa de memorii,
și părul de pe ceafă s-ar ridica și atunci te voi putea salva.
Frumos discurs.
Da. Vezi? Deja funcționează.
Ce faci?
Cânt ca să nu te gândești la prea multe.
Păi?
Uh...
Ce ar trebui să fac acum?
Um...
ok, ai putea să încerci să vorbești cu ea.
Despre ce?
Știi tu, ce-ți vine în cap.
Bună.
Nu știu de ce,
dar am un impuls puternic să îmi pun gura pe gura ta.
Ok, asta se numește sărutat, dar nu poți face asta încă.
E prea devreme.
Oh. Uh...
Dar dacă îmi pun penisul în tine?
- Asta e și mai rău. - Oh, îmi cer scuze.
Dar dacă e doar vârful, adică, doar la început...
Ok, Manny, nu e vorba despre sex. Bine? E...
Ok.
Bun venit în autobuz.
Cu asta ajung oamenii ca noi departe dacă suntem prea săraci să conducem noi înșiși.
Oh, da.
Mai sunt și alți oameni.
Da.
Bună. Bună, toată lumea.
Autobuzele sunt pentru oameni care nu se cunosc între ei.
Citesc cărți. Ascultă muzică.
- Și cântăm împreună, nu? - Nu!
Nu, nu, nu, s-ar holba lumea la tine dacă ai începe să cânți,
așa că asculți muzica ta.
- Oh. - Uite.
# Dacă n-ar fi fost #
# Cotton Eye Joe #
# M-aș fi căsătorit #
# Cu mult timp în urmă... #
În timp ce asculți...
te uiți pe geam.
Oh. Și mă uit cum trece lumea.
# Dacă nu era Cotton Eye #
# Cotton Eye Joe... #
Asta e.
Asta e viața pe care am uitat-o.
Oh, când ajung acasă,
voi merge cu autobuzul în fiecare zi.
Manny, ăsta e doar începutul.
În fiecare zi, mergi cu autobuzul și numeri minutele,
sperând că o vei vedea din nou.
Oh, Dumnezeule.
Ea zâmbește,
și simți o furnicătură pe ceafa ta.
Ceva de dinăuntrul tău te face să transpiri.
Te simți ca cel mai norocos om din lume.
Stă singură, ca în fiecare zi,
și se uită pe geam, pierdută în gândurile sale.
Știi privirea aia. E la fel de singură ca tine.
Dar nu trebuie să fie. Ai putea vorbi cu ea.
Să-i spui că vrei să stai lângă ea azi și în fiecare zi,
pentru că viața e scurtă, și nimeni nu merită să meargă cu autobuzul de unul singur.
Vreau să te oprești.
- Nu merge? - Nu.
E prea frumoasă.
Nu pot vorbi cu ea acum.
Dacă spun o prostie? Mă voi face de râs.
E chiar acolo. Nu vei face nimic?
Tu ce ai face?
Eu...
Aș aștepta,
și m-aș uita cum se dă jos din autobuz,
și m-aș duce acasă să mănânc o cutie întreagă de pizza de unul singur.
Manny, trebuie să fiu sincer cu tine. Nu sunt foarte bun la asta.
Oh, da. Nimeni nu te iubește.
Încearcă astea.
Ochii mei nu mai văd prea bine.
Dar arăți misterios, și fetelor le plac misterios.
- Te simți mișto, nu? - Cred.
- Arăți mișto. - Oh! Ce faci?
Tot ce trebuie să faci e să vorbești cu ea.
Am încredere în tine.
Stai singură?
- Da. - Deci ești o ciudată.
Ce?
Acum nu mai ești.
Deci ce asculți?
E o melodie pe care am scris-o pentru tine.
- Hank? - Hmm?
Ridică-mi mâna.
Ok, pune-o pe mâna ei.
Ok. Vreau să mă uit la ea.
Numele meu e Manny.
Numele meu e S...
Sarah.
Așa o cheamă?
Sarah Johnson.
- Sarah Johnson? - Da, Sarah Johnson.
Manny, fața ta.
Oh, așa arăt atunci când sunt fericit.
Trebuie să ajungem acasă, Hank.
Trebuie să ajungem acasă, ca să o pot găsi pe Sarah,
și să facem gemeni, și să am două locuri de muncă,
- și să îmbătrânim. - Manny, mâna mea.
Manny, ajută-mă să ajung acasă.
# Acum am omorât un raton #
# Îți folosim corpul ca pe o mitralieră #
# Acum împușcăm pești #
# Prietenia noastră înflorește #
# Să mâncăm chestiile pe care le-am omorât #
# Acum am aprins un foc #
# Trebuie să recunosc mă bucur de compania ta #
# Ne îndrăgostim? #
# Am avut nevoie doar #
# De un montaj #
Oh.
Ce s-a auzit?
Vodka.
Să dăm o petrecere.
Da. Să invităm pe toată lumea.
Toată lumea! Dăm o petrecere!
Manny, trebuie să îți spun ceva...
Am amețit puțin.
Sarah...
Cred că tu ești aleasa.
Nu am fost niciodată mai fericit.
Manny... uită-te la mine.
Cu cât mă vezi mai mult, cu atât n-o să-ți mai placă de mine.
E legea diminuării și alte chestii.
- Sarah, te masturbezi vreodată? - Ce?
Am un prieten numit Hank
și nu vrea să se masturbeze, pentru că îi amintește de mama lui.
Manny, asta a fost între noi.
Nu, ascultă. Sarah...
Sarah.
Deci, mama lui Hank a murit când el a fost foarte mic,
așa că îl deranjează când se gândește la ea.
Așa că deși masturbarea îl face fericit,
nu vrea să o facă.
Ok.
Nu știu exact ce e masturbarea sau cum funcționează,
dar presupun că e ca vântul din părul tău
sau mergând cu o mașină cu viteză mare
sau mușcând din mâncarea preferată
sau dansând cu prietenii
sau cântând melodia preferată
sau mergând cu autobuzul
sau uitând pe geam.
De ce ai refuza așa ceva?
Eu cred doar că mama lui ar vrea ca el să fie fericit.
Tu nu?
Da. Cred.
Și ce te-ar face fericită acum?
Poate...
- Chiar că m-am îmbătat. - Oh, da. Și eu.
- Ar trebui să dormim. - Da.
Uh, Hank, vrei să-mi iei capul din geam?
Mulțumesc.
Să dormi bine.
Neața, Hank.
Cum ai dormit?
E târziu.
Ar trebui să pornim.
Hank, mulțumită ție,
O voi vedea curând, pe bune.
Simt ceva, și nu știu cum se numește.
Mă simt de parcă, chiar dacă sunt pe tine acum,
în contact fizic e ceva prins între noi.
Mai simt și cum ai avea ceva de zis,
dar nu știi cum să o zici, așa că nimeni nu zice nimic,
și nu știu de ce, dar cred că va tot continua așa.
- Știi despre ce e vorba? - Nu, nu îmi pare recunoscut.
Deci nimeni nu a mai simțit asta?
Probabil ești primul din toată istoria omenirii.
Oh.
Asta m-a făcut să simt altceva, și eu...
Manny, te rog, gata cu sentimentele acum.
Oh, Hank, cred că... Cred că simt frica.
Nu acum, Manny.
Nu, serios, mi-e frică.
Mi-e frică pentru că, dacă eu mor, mi-ar fi foarte dor de tine.
Oh, ești intolerabil.
# Fără inimă #
# Cum ai fost fără inimă? #
# Ți-am văzut tristețea #
# Și am făcut-o să fie a mea #
# Nebun # # Spune-mi dacă nu te deranjează #
# Minunea directă, atragerea fatală #
# Complet nebun # # Ți-am spus să fugi ca vântul #
# Trebuie să depindem între noi #
- # Suntem complet nebuni # - # Vreau să intru în creierul tău #
# Să devorez pânza, și să-ți știu gândurile #
- # Nu ne vom opri # - # Dar tot ți-e frică de rușine #
# Îți promit că o voi rezolva, e totul pentru un motiv #
# Trebuie doar să îți amintești #
# Toți suntem aici pentru un motiv #
# Și Universul își alege timpul #
# Totul, pretutindeni contează pentru toți #
Ești entuziasmat să îi întâlnești pe toți când ajungi acasă?
Da, presupun.
Îl vei întâlni pe tatăl tău.
Da, probabil se întreba pe unde ești.
Păi, nu prea am vorbit mai nou.
Adică, am încercat chestia cu sunatul în zilele de naștere,
dar, știi tu, s-a oprit și asta.
De ce? Ce s-a întâmplat?
Păi, acum câțiva ani, a uitat să sune.
Nu a știut cum să își ceară iertare, dar am văzut că se simțea prost,
așa că l-am învățat cum să își facă un sistem de mesaje de ziua de naștere automat.
E ca un fel de scriosare pe care o primești pe telefon.
Îmi trimite automat un mesaj cu "la mulți ani" în fiecare an,
și așa, nu va mai uita.
Adică, și eu îi uitam ziua lui tot timpul, așa că am făcut și eu unul.
Mă întreb dacă am făcut și eu cu tata la fel.
Sper că i-am trimis un mesaj automat în fiecare zi.
Nu e nimic special.
Dacă muream aici,
vreun website i-ar fi trimis un mesaj în fiecare zi pentru restul vieții.
Probabil că nici n-ar ști că am murit.
Nu e adevărat. Îi pasă de tine.
Da.
Da, e tatăl meu.
E doar că el...
Adică, putea s-o arate mai des.
De ce n-ar vrea să o arate?
Niciunul dintre noi nu am fost foarte buni la vorbit.
Câteodată e greu pentru oameni să își exprime sentimentele.
Sună retardat.
- Manny, nu folosi cuvântul ăla. - Când ajung acasă,
îi voi arăta lui Sarah cât de mult îmi pasă de ea în fiecare zi.
Orice ar vrea, dacă i-ar fi sete sau așa ceva, mi-ar putea bea scuipatul,
și apoi ar putea să mă conducă cu vântul meu și să meargă oriunde.
Nu poți să tragi vânturi în fața oamenilor.
Ce? De ce?
Pentru că e ciudat.
Oamenilor nu le plac vânturile altcuiva.
De aceea nu tragi vânturi în fața mea?
Nu. Eu doar...
îmi place să o fac singur, sau să mă abțin.
Asta ar trebui să faci.
Sună așa de trist.
E așa de trist!
De ce ne mai întoarcem acasă atunci?
Îmi sună de parcă nu ai voie să faci nimic acolo.
Da.
Poate ar trebui să stăm aici.
Și să nu mergem acasă niciodată?
Asta ar fi casa noastră.
Am putea să creăm regulile noastre și să facem ce vrem noi.
Ah, am putea deveni o formație.
Și să construim o casă în copaci.
Da, cu un sistem de teatru.
Și un studio de înregistrări.
Da, am putea cânta cât de tare am vrea.
- Da! - Da!
Da.
- Da, tu și cu mine. - Da. Heh.
Trebuie să urinez.
# Stau pe o piatră #
# O piatră foarte comfortabilă #
# Hank s-a dus să urineze #
# E așa frumos aici #
# Frumos și întunecat și călduț #
# Hank s-a dus... #
Manny, trebuie să îți arăt ceva uimitor...
dar trebui să-ți spun ceva mai întâi.
Hank, și eu am ceva să îți spun.
Nu, încep eu.
Uite, am vut nevoie de ajutorul tău să ajung acasă,
și apoi dintr-o dată m-am trezit că am un prieten
și mi-a fost frică să îți spun adevărul,
dar acest telefon e al meu, Manny, nu al tău.
Și Sarah...
e o fată pe care am văzut-o în autobuz în fiecare zi.
dar nu am avut niciodată curajul să vorbesc cu ea.
Nu am crezut că cineva ca ea ar fi vrut vreodată să fie cu cineva ca mine.
Nici eu nu am vrut să fiu cu mine.
Eventual...
Ce?
Da, asta am vrut să îți spun, Hank.
E un raton uriaș acolo și ne mănâncă mâncarea.
Shh.
Ce ziceai de Sarah?
Sarah.
Manny.
Manny. Manny!
Jos.
Ce făcea Sarah cu tipul ăla?
Aia e viața ei reală. Putem vorbi despre asta mai târziu?
Nu a fost niciodată a mea?
De ce nu mi-ai zis?
Am vrut să îți zic.
Mi-a fost rușine.
Rușine?
M-ai făcut să cred că eram îndrăgostit de cineva
care nici măcar nu știe că exist,
dar eu sunt doar un ratat ciudat, da?
Nu mai avem nevoie de ea!
Ne avem unul pe altul!
Rahat, rahat, rahat.
Uite.
Hei!
Hei! Aici! Ajutați-ne!
Ce e asta?
Alea sunt mașini, Manny. Dacă ajungem jos, putem să...
Știu că sunt niște nenorocite de mașini. Eu vorbesc de viață.
Ce e viața?
Manny...
Ce e asta ce-mi trece prin cap? E...
Plângi?
Nu știu. Asta înseamnă plânsul?
Nu-mi place.
E ud și incomfortabil,
și, Doamne, de ce tremur acum?
Respiră doar. E normal.
Încearcă să te gândești la amintiri frumoase.
Eu...
Manny, orice faci acum, oprește-te.
Eu... mă gândesc doar.
- Păi, oprește-te din gândit. - Nu pot.
Ăsta e un gând, și ăsta e un gând,
și ăsta e un gând,
gând, gând, gând.
Astea sunt toate niște gânduri,
și câteodată gândurile devin alte gânduri.
Gânduri gen, dacă prietenul meu cel mai bun își ascunde vânturile de mine...
... ce altceva mai ascunde?
Și de ce mă face asta să mă simt atât de singur?
Manny, trebuie să ne gândim la altceva.
Nu e sănătos să ne agățăm de asta.
Tocmai am avut un gând despre un gând.
Cum îți ascunzi gândurile, și de ce ar trebui să ascundem toate?
Manny, asta e doar încă o putere a corpului tău.
Poti să înveți să o controlezi.
Deci și creierul meu e ciudat?
Ce se face cu gândurile astea?
Obișnuiam să doar stau.
Obișnuiam să fiu gol, până ai venit tu.
Și nu mai vreau asta.
Manny, te rog. Voi muri.
Toți vom mori. Uite un gând.
Toată lumea moare.
Îmi pare rău dacă asta mă face ciudat, sau dacă nu înțelegi,
dar aș fi vrut să fiu mort din nou.
Nu, Manny.
Înțeleg.
Presupun că vei muri atunci.
Pare să fie vina mea.
Nu, Manny. Nu e vina ta.
Probabil aș fi făcut-o eu oricum.
Am tot încercat, dar întotdeauna a intervenit ceva,
un gând care era destul de frumos încât să mă țină pe picioare.
Poate că e ceva ce creierul inventează ca să supraviețuiască.
Da. Poate creierul tău m-a inventat pe mine ca să îți distragă atenția de la faptul că
ochii tăi nu vor mai clipi
și gura ta nu va mai mesteca și sângele tău nu va mai fi pompat...
și apoi, îți vei da drumul în pantaloni.
- Și gata. - Nu.
Nu, nu e gata.
Pentru că atunci organele mele își vor da drumul în pantaloni,
și apoi celulele tale își vor da drumul,
și apoi tot rahatul tău va fi amestecat cu rahatul tuturor
până când nu mai rămâne nimic din tine, și gata.
Nu știu ce să zic.
Sună cam frumos, rahatul tuturor amestecându-se,
pentru că atunci, într-o zi, rahatul tău
se va întâlni cu rahatul meu,
și atunci avem ceva pentru care să așteptăm, nu?
Ești dezgustător.
Manny.
Manny, idiotule.
Prostule.
Oh, arăți rău.
Ah, da. Da, și tu.
Mulțumesc.
Hei...
Hank.
E acolo.
Oh, rahat.
Nu, Manny, shh! Manny, oprește-te din cântat!
- Manny! Nu! - Hank, ce faci?
- Aici e acasă. - Nu!
Pentru asta ne-am luptat, nu?
Nu! Nu. Oh, haide...
- Manny, e o idee proastă! - Nu, e o idee bună.
Manny, dă-mi drumul!
Poate ai putea însfârșit să vorbești cu ea, Hank!
Ai putea să-i arăți tot ce am construit și să-i cântăm cântecele...
Manny! Taci! Nu știi cum e lumea reală, Manny.
Dacă te întâlnesc și nu văd ce văd eu?
Dacă nu...
Sună stupid.
De când ne-am întâlnit, tot ce ai făcut a fost să mă împingi, să mă împungi,
să mă faci să scuip, să plâng.
Manny!
Cum de nu te văd pe tine să faci astea?
Pentru că mi-e frică.
Bine?
Pentru că sunt doar un tip fricos, urât și nefolositor.
Dar poate toată lumea e un pic urâtă.
Da, poate toți suntem niște rahați urâți,
și poate tot ce avem nevoie e o persoană pe care să nu o deranjeze asta,
și atunci toată lumea va dansa și cânta și trage vânturi,
și atunci toată lumea se va simți mai puțin singuri.
Manny, nu-ți poți imagina cât de bine sună asta.
Bună.
Sunteți costumați de Halloween?
Nu. Uh...
Nu, suntem doar murdari și obosiți.
Ce e cu fața ta?
Nimic. Avem nevoie doar de ajutor.
Numele meu e Manny, iar acesta e prietenul meu cel mai bun, Hank.
Obișnuiam să fiu mort, dar m-a înviat el,
și apoi ne-am rătăcit în pădure de foarte mult timp,
dar am supraviețuit pentru că am puteri speciale.
Manny.
- E dezgustător. - Nu.
Nu, nu e.
Nu.
Nu-ți fie frică.
Nu-ți fie frică. E ok.
Sunt înfricoșător, Hank. Se pare că nu am avut dreptate.
Chiar sunt un ciudat.
Manny, nu spune asta. Ea doar nu înțelege.
Crissie?
Ce e?
Crissie?
Crissie, du-te înăuntru.
Cine ești? Ce faci în curtea mea?
El e Manny. Obișnuia să fie mort.
Crissie, lasă mama să vorbească, bine?
A fost pierdut în pădure. Are nevoie de ajutor.
Ce?
E adevărat?
Ești bine?
Așteaptă aici.
Hei. Hei.
Vezi? N-a fost atât de rău.
Ai văzut cum s-a uitat la mine?
Nu prea mă descurc.
Nu. Nu, hei, amice, ești cel mai bun la asta, bine?
Îmi pare rău, Hank.
Hei, Manny. Manny, nu fi prost.
Te rog să nu-i spui lui Sarah cât de mult am iubit-o.
Manny.
Hei.
Hei. Manny.
Manny. Manny.
Manny.
Uite. Hai stai jos, bine?
Am sunat după ajutoare.
Haide.
Ce prostie.
Chiar crezi că a găsit cadavrul?
Abraziunile arată de parcă sunt făcute post-mortem,
și petele de pe abdomen îmi zic că probabil s-a aruncat de pe un pod.
Le găsim cadavrele pe plajă tot timpul aici.
Acolo l-a găsit probabil, deci sună bine.
Ce vor face cu el acum?
Va sta două săptămâni la morgă
în timp ce vor încerca să afle cine naiba e,
și apoi când nu vine nimeni să îi ridice corpul, pentru că nimeni nu o face niciodată,
comitatul va plăti pentru o înmormântare la care nu va veni nimeni,
pentru că, evident, nimănui nu-i păsa de el oricum.
Hei.
Da?
- Nu te cunosc de undeva? - Hei.
- Manny, aici erai. - Parcă te-am mai văzut.
Ești pregătit? Intrăm in direct în 5 minute.
Pe aici. Întoarce-te. Pe aici.
E entuziasmant, nu?
- Vor iubi povestea ta. - Ai găsit ceva pe telefon?
Acum îl verifică.
- Uite-o. - Acela e telefonul?
Stai aici. Nu te du nicăieri.
E ok.
- Dvs. sunteți tatăl? - Da.
Am găsit numărul dvs. în telefon, și putem găsi acte de identitate asupra decedatului,
așa că avem nevoie de cineva care să identifice cadavrul.
Sunteți pregătit?
Nu. Nu.
Îmi pare rău.
Am vrut să te întreb, să mă asigur că ești bine. Te simți bine?
Sunt sigură că e foarte copleșitor pentru tine,
așa că anunță-mă dacă ai nevoie de ceva, bine?
Scuză-mă. Doamnă, trebuie să vă arăt ceva.
Puteți veni cu mine?
Succes cu interviul tău.
Au găsit acest telefon asupra decedatului, și am găsit aceste imagini.
Manny? Manny, aici erai.
- Știi cumva... - E...
Intrăm în direct în câteva secunde.
- Pe aici. - Dă mai departe.
Și întoarce-te. Acolo e aparatul de filmat.
Nu te du nicăieri.
- Nu îl cunoașteți? - Nu, deloc.
Uită-te direct în față. Prietenii tăi te vor vedea.
5, 4, 3, 2, ...
Mulțumesc, Jonathan. Suntem aici în direct cu bărbatul pe care îl cunoaștem doar sub numele de Manny...
- Hei! Ce faci, fiule? - ...unde un tip a ajuns în curtea
- unei case de Eastborough... - Nu sunt Manny.
Numele dvs.?
- Mă numesc Hank Thompson. - Suntem aici cu Hank Thompson...
Și acela e Manny.
Mi-a salvat viața cu trupul lui uimitor, și are aceste puteri,
și ele sunt singurul motiv pentru care sunt aici,
- și nu îi voi lăsa să-l ia. - Bine.
Stai. Ce se întâmplă?
Acesta... e telefonul tău? De ce sunt eu în telefonul tău?
Îmi pare rău.
Păreai atât de fericită, și eu nu eram.
Ce naiba?
Hei, amice.
Hank, ce încerci să îmi faci? Ce ar crede mama ta?
Cred că ar fi fericită că cineva mă iubește.
Hank. Hank! E un cadavru.
- Ești retardat? - Tată, nu folosi acel cuvânt.
Nu! Manny!
Manny, unde ești?
Crissie? Crissie!
Crissie!
- Scuze, amice. - Domnule!
Domnule! Opriți-vă!
- Hank! - Crissie!
Crissie, hai acum!
Domnule, unde mergeți?
Te-am prins.
Haide. După mine.
Nu îi las să te ia.
Nu îi las să te ducă la vreo morgă și să te îngroape într-un mormânt fără nume.
Te rog, trebuie să te trezești!
Hank!
- Crissie! - Crissie!
Hank, unde ești?
Domnule, opriți-vă!
Domnule, trebuie să ieșiți din râu.
Ce e asta?
Oh, drace. Vor vedea totul.
Crissie!
Te-am supărat urât, nu?
Îmi pare rău.
Am vrut doar să-ți dau toate chestiile din viață pe care le are toată lumea
și pe care nu credeam că le merit până nu te-am întâlnit.
Și vor râde de noi.
Ne vor porecli,
și vor crede că suntem ciudați, dar nu contează ce cred ei.
Doar, te rog...
nu muri.
Hei.
Tu ai făcut toate alea?
Da.
Noi le-am făcut...
împreună.
Și am cântat, și am dansat...
Oh, Dumnezeule.
... și a fost frumos.
Mi-aș fi dorit să fiți cu toții acolo.
Să vedeți cu toții.
Trebuie doar să le arătăm.
Ce naiba?
Așteaptă.
Oh, Doamne.
Eu am fost.
Eu am făcut-o.
Bine, să mergem.
Manny.
Haide.
Manny.
Haide.
Potolește-te, bine?
- Nu eu am făcut-o. - Ce?
Ce naiba?
Traducere, C. Adrian doggy_444@yahoo.com